Released on www.DanishBits.org
Här har vi det. Inte alltför litet.
Ett palats för en färgad man i denna stad.
- Du kommer nog att trivas här. - Berättade du inte ens för din mor?
- Jag berättade inte för nån. - Jag är alltså en hemlighet?
- Det måste vara besvärligt för dig. - Det är en underbar överraskning.
Du verkar överlycklig.
- Vem är hon, Algernon? - Ursäkta?
En man...
En man slutar skriva till sin kvinna av två anledningar.
Antingen är han död.
Eller så har han gått vidare.
Och du ser ju väldigt levande ut.
Nå?
- Jag har träffat nån. - Naturligtvis.
- Jag kan nästa föreställa mig henne. - Det var ingen meningslös affär.
Hon blev gravid.
Och var är de nu, din flicka och ditt barn?
Hon avslutade graviditeten och gifte sig med nån annan.
Men du älskar henne fortfarande.
Förlåt mig. Jag borde ha skrivit om det här och låtit dig gå vidare.
Jag kunde ha besparat dig tid och pengar. Jag ska betala för allt.
Din återresa och alla skilsmässoavgifter.
Trodde du verkligen att du skulle bli av med mig så lätt?
Ingen talar om för mig vad jag ska göra och du är inget undantag.
Jag tänker stanna och behålla det som är mitt.
Jag antar att du bara har en säng i ditt palats.
Förvänta dig inte några "underbara överraskningar" inom överskådlig tid.
Vänta, vänta...
Låt oss kyssas lite mer. Det var roligt.
Vi ska, det lovar jag. Men det här blir också kul.
- Vad är det där för sak? - Det är lite magi i en låda.
Var snäll och ställ dig upp.
Kan du vara snäll och ta av dig kläderna?
- Va? Henry! - Det är bara på skoj.
Då kan jag alltid ha dig med mig. Kom igen, Daisy. Törs du inte?
Så ja... Det är jättebra.
Ja! Duktig flicka.
När grisens temperatur nådde 41,7 grader dog alla spiroketer.
Sen gav jag henne en stor injektion kinin och malariafebern gav med sig.
- Överlevde hon? - Hon rullade glatt runt när jag gick.
Men det är en gris. Hur vet du att det fungerar på mig?
Syfilis har samma karaktäristika oavsett vem eller vad det lever i.
- Så du vill koka mig? - I stort sett.
En gris normala temperatur är 38,9. Vår är 36,7.
Att höja hennes tre grader var något lättare.
Jag måste höja din närmare fem.
Hur vet du att jag inte dör på kuppen?
Det finns en risk. Men jag kommer att vara där-
- redo att ge dig en injektion om febern börjar ta dig.
- Jag vet inte... - Abby, det är en chans att bota dig.
Du skulle få ditt liv tillbaka.
Men kan du vara säker på att det inte tar mitt liv istället?
Nej, det kan jag inte.
Min far vårdade utrikesminister Seward kvällen då Lincoln sköts.
- Visste du att han också angreps? - Nej.
Han knivhöggs av en sydstatare.
Min gamle far gjorde exakt det som jag nu försöker göra.
På den tiden fick man lita till sitt förstånd.
"Drag krikoidalbrosket framåt och håll luftstrupen stadig och spänd."
Tenaculum, tack.
- Jag har sett dig i korridorerna. - Jag är ny.
Mr Robertson anställde mig för två veckor sedan.
Hennes struphuvud rör sig för mycket. Vi ger henne lite mer eter.
När jag började praktisera valde varje kirurg ut sin favoritsköterska-
- och bad henne att uteslutande assistera honom i operationssalen.
- Jag har hört talas om det. - Inte få av dem slutade som gifta.
Skalpell.
- Förbannat! Var är kauteriseraren? - Här.
Jag ser gärna till att du anvisas mig. Då blir du min, så att säga.
Jag kan vara till stor hjälp för att försäkra dig om en lång framtid här.
Blomsterarrangemangen bör definitivt innehålla blått.
Färgen skulle passa utmärkt med servetterna vi har valt.
Men det måste vara rätt blåfärg. Det vore hemskt om det skar sig.
Ja, det vore det.
Ska blommorna anpassas efter servetterna eller tvärtom?
Cornelia?
- Servetterna efter blommorna. - Helt korrekt. Tack.
Övriga frågor gäller kristallglasen, matsilvret och porslinet.
Kom in, var inte blyg.
- Vad heter du? - Tom... Thomas... Tom.
Tom Thomas Tom, jag heter Susie och du behöver inte vara nervös.
- Jag bits inte. - Tack, det är bara det...
- Jag har aldrig besökt en tidigare. - Såg jag nån som du på gatan...
skulle jag inte kunna föreställa mig en mer belevad herre.
Jag skulle nog inte beskriva mig själv som belevad.
Tack. Jag har aldrig...
Jag har helt enkelt aldrig.
Ärligt talat så är det min första gång också.
Verkligen? Har du aldrig...
Det är min första vecka och du är min förste kund.
Jag såg dig och bad om dig eftersom jag tänkte-
- att du kanske kunde hjälpa mig igenom det här.
Tja, jag... Det kanske jag kan.
Jag vet ett och annat om anatomi, och jag...
Jag är mycket bevandrad när det gäller människokroppen.
Berätta då...
- Vad är det här? - Din proboscis.
- Och det här? - Ditt skapula.
- Och den här? - Din umbilicus.
- Och det här? - Ditt pelvis.
Höftbenskammen, för att vara exakt.
Och det här?
- Det är min... - Det är det verkligen.
- Det här är nog inte din första gång. - Det är det med dig.
- Vad är det där? Vad hände? - Jag mår fint.
- Det gör du inte alls. Vad hände? - Det angår er inte, doktorn.
Det här är medicinskt, inte personligt.
- Jag vill inte att du undersöker mig. - Lucy, vad hände?
- Min far slog mig. - Varför det?
För att jag erkände mina synder och förödmjukade honom.
- Vill du gissa vilka synder det var? - Nej.
- Men nästa gång jag ser den jäveln... - För sent.
Han hade tjänat mer än nog i New York och reste hem i morse.
Tur för honom.
Jag skulle ha gjort honom bra mycket mer illa än vad han gjorde dig.
Tror du att det är han som har gjort mig illa?
Mrs Gianoulis, er son måste få tonsillerna borttagna.
De andra, då? Tar ni ut dem på dem också?
Det är bara Alexei som behöver det.
Men jag lämnar dem hos Alexei. Jag ska till jobbet.
Mrs Gianoulis... Mrs Gianoulis!
Det är era barn. Ni födde dem och de är ert ansvar. Inte någon annans.
Ta dem till jobbet eller hem, här kan de inte stanna.
De stannar. De städar och lagar mat. Jag kan inte betala.
Jag betvivlar att Barrow kommer hit på visningsturen för bidragsgivarna.
- Vad sa Abigail? - Hon överväger det.
Under tiden fortsätter jag med missbruksstudierna.
- Nåt intressant hittills? - Inte än.
Såvitt jag kan se skiljer inget missbrukarens organ från den friskes.
Det finns inget som gör dem mer benägna för missbruk-
- och inget som kan avlägsnas eller behandlas för att bota det.
Med tanke på dessa fyllons yttre tillstånd-
- antog man att insidan också skulle berätta nåt.
Ja, men bortsett från den typiskt ärriga levern finns det ingenting.
Till och med min undersökning av dr Mays lik var resultatlös-
- och han var utan tvivel en drinkare av rang.
Jag är lättad över att han dog på ditt skift och inte på mitt.
Nånting får dem att göra det-
- och om det inte sitter i kroppen så måste det bero på hjärnan.
Vår brandförsäkring täcker skadorna i operationssalen-
- och jag har startat en minnesfond i dr Mays namn.
- Till förmån för änkan? - Nej, för det nya Knick.
Många av hans vänner i klubben har redan lämnat generösa bidrag-
- till de nya, ventilerade och brandsäkra eteriserings-rummen-
- som nu kommer att läggas till i ritningarna för det nya sjukhuset.
- Med ditt tillstånd, givetvis. - Det är en passande hyllning.
Då instruerar jag arkitekten att göra de nödvändiga ändringarna.
Jag hanterar personligen anlitandet av alla entreprenörer.
Med var och en sluter jag ett standardavtal.
Ge oss det bästa, ta så mycket betalt ni kan och ge mig en liten del.
Ju mer vi spenderar, desto mer får jag.
Till en så stor byggnad behövs mängder av yrkesmän.
En armé av rörmokare, elektriker, murare och specialister.
Gångjärnstillverkare, glasblåsare och träsnidare.
Och jag ändrar ritningarna så ofta jag kan.
Jag missar aldrig ett tillfälle.
Varje man har sina talanger. Att hitta guld i floden är min.
Hur mycket guld har du fått i din sil?
Hittills, i trakterna av tolv tusen dollar.
Det är en sardin i en fiskares nät. Här i Tammany föredrar vi valar.
Men man kan behöva en sardin då och då.
Hädanefter går femton procent av kostnaderna, före din förskingring...
- till oss. - Det är mycket.
- Entreprenörerna lär protestera. - Inte alls.
Det är gällande kostnad för att saker och ting ska fortsätta flyta smidigt.
Vi ska visa dig hur man gör. Ge oss vår andel-
- så ser vi till att du inte får problem med staden, politiker, polis-
- fackförbund, stölder och allt annat som kan dyka upp.
Ett sjukhusbygge är en hedervärd sak, och vi i Tammany vill inget annat-
-än att stötta er på bästa sätt.
Tack för det.
Ostronmannen hade inget kvar när jag kom.
Jag köpte lite torsk som vi kan steka därnere istället.
- Vad läser du? - Inget.
Du döljer allt för mig nu för tiden. Det är ju bara en bok, Luce.
"Skrifter från samfundet för amerikanska obst..."
Obstetriker och gynekologer. Den handlar om kvinnors kroppar.
Jag har behandlat några speciella patienter sen en av läkarna dog.
Och jag vill göra det bra, så...
"Höljet är kärlrikt och framträder som en förtjockad muskulo...
Muskuloperitoneal. Det är ett membran i bukhålan.
- Usch! - Det är inte så farligt.
Vill du bli doktor så måste du väl gilla sånt.
- Det finns inga kvinnliga läkare. - Då är det väl på tiden?
Jag är inte tillräckligt klipsk.
Du behandlar speciella patienter på egen hand.
Du har väl inte dödat nån än?
- Nej. - Då kan du nog mer än du tror.
- Skynda på, vi är sena. - Din galning!
- Visst är det roligt? - Lasta av till New Orleans-tåget.
Hon tar sig åtminstone förbi pråmarna uppströms dagen efter.
- Hellre det än tre dagar åt öster. - För helsike, det är lunch nu.
- Du skulle vilja ha en i automobilen. - Ge Edison lite tid.
- Jag slår vad om att han löser det. - Vilken trevlig överraskning.
- Vi äter så sällan lunch tillsammans. - Det här är inte överraskningen.
De väntar i nästa rum.
Henry och Neely! Jag var rädd att ni inte skulle hinna.
- Trafiken. En tunnelbana däremot... - Henry, inte idag.
Idag firar vi Algernon och hans hustru.
- Hans hustru? - Vilken överraskning, inte sant?
Vår vän tog och gifte sig utan att yttra ett ord.
Cornelia, får jag presentera mrs Opal Edwards.
- Opal, det här är Cornelia Showalter. - Trevligt att träffas.
Vår första resa till Paris var till Världsutställningen 1889.
- Då de öppnade Eiffeltornet. - Vad tyckte ni?
Cornelia och jag svimmade nästan vid åsynen.
- Men ni sparade det tills de tände. - En fantastisk ingenjörsbedrift.
- Det är en fläck på en perfekt stad. - Är inte det lite väl dramatiskt?
- Hon är artist. - Nej, det är vad jag tycker.
- Du hade själv reservationer mot det. - För mig visar tornet på framsteg.
Att även det omöjliga är möjligt. Det är något jag lärt mina barn.
- Och även Algernon. - Säger ni det?
Opal, vi kan inte nog betona hur imponerade vi är-
- av allt som Algernon har lyckats uppnå.
- Ert progressiva tänkande har hjälpt. - Han ligger oss varmt om hjärtat.
- Inte sant, Neely? - Det gör han.
Varför är då inte hans föräldrar inbjudna till denna lunch?
- Ursäkta? - Det är ju ett firande, som ni sa.
Varför sitter de inte här istället för att vänta på en klockringning?
Det är inte så saker och ting går till.
Då får jag väl be om ursäkt.
Jag antar att vi har olika definitioner av ordet progressiv.
Ska vi duka undan för desserten, kapten?
Vad var det du försökte bevisa?
Får jag inte ha en åsikt, eller är det också för progressivt?
- Du försökte mucka gräl. - Som om de bär ansvar för framgången.
Han sa bara att han var stolt över mig, inte över vad de gjorde för mig.
Det är en avsevärd skillnad.
- Det var orättvist. - Du har rätt.
Jag ber om ursäkt för att jag var orättvis mot de rika vita personerna.
Har jag så köper jag en hyfsad flaska.
Är jag pank finns det en svensk rävgiftskrog vid vattnet.
De säljer öl för en penny och tvåcents-whisky.
- Hur smakar tvåcents-whisky? - Inte som whisky.
- Wendell. - John.
- Jag tror att jag kan hjälpa dig. - Jag sysslar inte med religiös skit.
- Inte jag heller, jag är läkare. - Inte intresserad.
Är du intresserad av rena kläder, tre mål om dagen och en bekväm säng?
Bjud på en flaska så ska jag svara.
Mary.
Godafton. Trevligt att ni fina damer kunde komma.
Folk tror säkert att ni handlar eller är på hårsalongen.
- Jag vill inte kallas av såna som ni. - Det skiter jag i.
Vi är inte där ute längre, vi är här inne nu.
Hör upp nu. Min Harriet står inför en riktigt gudfruktig klubb-bankare.
- Hon får inte en ärlig chans. - Inte vårt problem.
Jag gör det till ert förbannade problem.
Var och en av er vände er till mig för att lösa era problem.
Och min tös gjorde det åt er, tryggt och hemligt.
Hemligt? Se er omkring. Vi känner alla varann.
Ni lär knappast skvallra, med tanke på era delade erfarenheter.
Men jag känner en tös som kan babbla, som vore det kyrkskvaller.
När hon står där med näven på Bibeln och svär att säga sanningen...
Då kan en nunna som Harriet drabbas av samvete.
Erkänna vad hon har gjort och med vilka.
Namn kan nämnas. Allt kan komma ut.
Tidningsfolk lär sitta och skriva ner allt till kvällsupplagan.
- Nästa morgon är ni alla berömda. - Vad vill ni oss?
- Vi kan inte hejda rättegången. - Men era karlar kan.
Det var knappast fattighjon som fick släppa in fladdermusen i grottan.
Så ni ska gå till dessa mäktiga män som tömde sina pungar i er-
- och meddela dem att de kan använda sina pengar till att lösa detta nu...
Annars är det ni och dem som står inför rätta härnäst.
Sätt fart!
- Tror du att de gör det? - Det vet vi båda lika lite om.
Vad mig anbelangar så är vi kvitt nu.
När de badat klart ska de in på avskild avdelning.
Och håll medicinvagnen borta från dem.
Dr Thackery, vi har en akutpatient i undersökningsrum 4. Mrs Alford.
- Vad hände? - Hon fick ett anfall i sitt hem.
- Sotaren såg henne genom fönstret. - Jag insisterade på att få komma hit.
Tack, dr Grindin. Nu tar jag över.
Jag skäms så.
Jag gjorde frukost. I nästa sekund vaknade jag med ägg i håret.
Jag är verkligen rädd nu, John.
Jag vet.
Det kan dröja ett tag innan malarian får effekt.
Jag ser fram emot det.
I hela mitt liv har dessa män visat oss hur vi ska leva.
Vi skulle respektera, lita på och hedra dem.
Men de har alla gjort mig besviken, de har svikit mig-
-och kastat bort mig.
Varför tillåter jag det? Varför tillåter vi det?
Det är helt obegripligt. Och jag är trött på det.
Gud prövar oss alla.
Det enda jag vet är att jag inte får det jag förtjänar.
- Vad tycker du att du förtjänar? - Nånting bättre.
Min dotter Ethel går på Brearley School.
Hennes latin börjar arta sig.
Leonard går på Trinity. En sann idrottsman.
- Han är döpt efter min far. - Fiskmånglaren.
Min far inte bara sålde fisk, sir.
Han luktade fisk, pratade om fisk och drömde om fisk.
Han var bedårad av fisk.
Han trodde faktiskt att han kunde andas under vatten.
Det är sant.
Men jag ville något annat. Detta, för att vara helt ärlig.
Vi är nog alla överens om att det slår fiskbranschen.
Vi vill gärna tro det. Vem är din sponsor?
Det var dr Mays, men vi känner nog alla till tragedin som inträffade.
En död man kan inte vara sponsor åt en levande. Det står i reglerna.
Det tar ett tag att ta sig hit, men det är det värt.
- Bor många negrer så långt norrut? - Det börjar bli så.
Särskilt efter upploppet ifjol. Vem vill bo med folk som vill döda en?
Du borde kanske också överväga det.
Det byggs nytt överallt, det finns knappt några gårdar kvar.
Men med Knicks flytt vore det kanske bra att bo här.
- Om de nu låter dig följa med. - Det gör de.
- Litar du så på familjen Robertson? - Ja, och Thackery inser mitt värde.
- Vad kallas det här området? - Harlem.
- Algernon. - Russell.
Hej där. Så roligt att träffas.
- Vad är det? - Du har ett grått hår.
- Var då? - Precis där.
Jag har inte berättat det, men jag har en hemsk sjukdom.
- Vilken sjukdom? - Den kallas "åldrande".
Mycket långsamt kommer allt mitt hår att bli grått.
Jag kommer att tappa alla tänder, få gå med käpp och så småningom dö.
- Det finns inget botemedel. - Bör jag hålla mig borta?
För sent, det är ytterst smittsamt. Du har tyvärr redan fått det.
Jag kan med blotta ögat se de första tecknen.
Säger du ett ord om ett hårstrå eller en rynka bryter jag fingrarna av dig.
Beklagar, hörseln är inte heller bra. Vad sa du om rynkorna?
Jag får äntligen komma ut ur labbet, om än bara för en operation.
- Bertie! - Jag assisterar dr Zinberg...
vid avlägsnandet av en keloid från mediannerven.
Vad är det?
Extra vävnad på en nerv i en kvinnas arm som gör att den inte kan brukas.
- Hänger den bara där? Usch! - Clara...
Hon har nog ingen känsel. Tänk att inte känna något med fingertopparna.
Det är ett rutiningrepp. Han tar uppenbarligen inga risker med dig.
Det betyder nog att Bertie har klarat dr Zinbergs test.
Han vet vad pojken kan.
- Det är nog inte så spektakulärt. - Jag instämmer.
Bertram har långt kvar innan han har vunnit karlens tillit.
Han vet att du är speciell.
- Mår du bra, mor? - Naturligtvis.
Vem vill ha mer ärtor?
Jag ska definitivt ha. Tack.
Cigarrer och whisky. Det är första gången för oss.
Jag antar att jag borde ha gjort det här med dig tidigare.
Du är en man nu.
Och det måste du vara, eftersom jag har goda skäl för detta samtal.
Jaså?
Du märkte väl hur din mor kämpade under middagen?
Ja, det gjorde jag.
Det har pågått ett tag och det har blivit värre.
- Har hon varit till någon? - Vi har besökt Presbyterian...
kvinnosjukhuset och Roosevelt. Samt två experter på Columbia.
- Och vad blev diagnosen? - En tumör i matstrupen.
- När togs den här? - Förra veckan.
- Den måste avlägsnas. - Hur då?
Den har tagit över matstrupen. Den kan inte avlägsnas utan halsskador.
- Den kan inte få sitta kvar. - Det finns inget ingrepp.
Vi har besökt de bästa i hela staden. Tas den bort så dör hon-
-och får den sitta kvar så dör hon.
Vet hon om det?
Jag har inte berättat det än...
men din mor var en exceptionell sköterska på sin tid.
Hon vet att något är väldigt fel.
- Hur gammal är hon? - Fyrtionio.
Så fruktansvärt. Jag beklagar.
Min farmor dog av samma sak när jag gick i folkskolan.
Trots alla år och alla framsteg har vi ännu inte besegrat det.
Det bästa vi kan göra för din mor är att göra det så bekvämt som möjligt.
Olika opiater lindrar smärtan.
Jag vet en mycket bra privatsköterska som kan ta hand om henne i hemmet.
Tack, det var vänligt. Men jag är inte beredd att kapitulera än.
Jag kom in tidigt och läste det jag kunde hitta om lovande ingrepp.
Lovande betyder inte fungerande.
Man får tyvärr fortfarande lita mer till hoppet än till något annat.
Jag skulle ändå vilja undersöka det närmare.
Naturligtvis, bara det inte hindrar dig från dina plikter här.
Hon är din mor. Men jag varnar er, dr Chickering...
Låt inte det fördunkla ditt omdöme.
Cornelia, Phillip har något att berätta.
Jaså?
Jag måste företa en resa för fars räkning.
- Vart ska du åka? - Till Allen County i Ohio, nära Lima.
Vi har ett oljeraffinaderi där, och vårt fotogen säljer inte som förr.
Edison tar livet av oss med sina elektriska tilltag.
- Ingen använder fotogen längre. - Vi måste få användning för oljan...
- eller stänga det. - Hur länge blir du borta?
Några veckor, kanske en månad.
Oroa dig inte, Phillip. Vi ska ta god hand om din kära Cornelia.
Jag kommer strax. Jag ska bara uträtta några ärenden innan lunch.
Det blir bra.
Kom.
Har ni några mynt, miss? Vi har inte ätit nåt idag.
- Bara en penny? - Nej, lämna mig ifred!
Temperaturen är nu 39,4. En ökning med en grad sen i morse.
- Kräkningar? - Fyra gånger redan.
Huvudvärken är konstant. Hon lider svåra kval nu.
Jag oroar mig mest över gulsoten.
Tror du att det är cirros? Det är oerhört ovanligt.
Jag är rädd för det.
Vi trodde att det bara gällde en orkan. Nu fick vi en tromb också.
Dr Gallinger, ni har ett brådskande besök.
Jag försökte fly, men snubblade. De kom emot mig så jag började skrika.
- Är du skadad? - Det tror jag inte.
- Var befann du dig? - Jag hade ett möte inbokat.
- Jag visste inte att hon gick ut. - Förlåt, Everett.
- Jag ville bara ha lite frisk luft. - Det är ingen fara.
Vad hände med tjuvarna?
En smet in i kloakerna, men den andre har vi här.
- Låt mig se honom. - Han heter Paulo.
En dego. Född där borta men kom hit för ett tag sen.
Vi har haffat honom ett par gånger tidigare, mest för småsaker.
Res dig upp.
Din smutsiga lilla horunge.
Nu är du inte så modig längre.
Nu går vi.
- Var är mr Whitting? - Han kommer inte.
Jag har haft lite problem med finanserna. Förlåt, Harry.
Förlåt...
- Var är er advokat? - Han är sjuk!
Han har flunsan.
Han lär nog inte försvara mig. Och jag kan inte försvara mig själv.
- Ni har inga höga tankar om mig... - Håll mun, ms Dolan.
- Jag avskriver målet. - Avskriver målet?
Jag har gått igenom allt och finner inga skäl att gå vidare.
Ers nåd, vi invänder å det kraftigaste.
Vi har bevis, vittnen, en godkänd fullmakt...
Nyttjad för att snärja medborgare. Ms Dolan ska släppas och allt strykas.
- Vi förtjänar en bättre förklaring. - Det anser inte jag!
Ni är fri att gå, ms Dolan. Fallet avskrivs.
Den förbannade spiroketen sprattlar fortfarande omkring.
- Tempen? - Kvar på 41,1.
- Den måste upp. - Hon kokar redan till döds.
Med tanke på övriga komplikationer kan vi inte vänta längre.
- Låt mig tänka. - Vad finns att tänka på?
Visa lite barmhärtighet. Du steker hennes hjärna.
Ge henne kininet.
- Edwards, vänta! - Vad gör du?
- Öppna dörren! - Herregud...
Det här kommer att höja febern.
- Vilka droger tar du? - Inga.
- Skitprat, du dödar ju henne! - Vad är alternativet?
Fler anfall, fler kramper, huvudvärk som känns som knivar i skallen?
Jag har levt på gränsen mellan liv och död. Det handlar om viljestyrka.
- Det har hon gott om. - Jag tänker inte se på medan hon dör.
Vi svor att inte åsamka skada. Den eden bröts när vi påbörjade detta!
- Det är över. - Inte förrän jag säger det!
Kinin, nu!
- Så detta är din berömda vagn. - Här är hon. Hoppa in.
Nu ska det firas ordentligt. Ingen mer majsgröt.
Vad du behöver är en rejäl biff och några pilsner. Jag bjuder.
- Det behöver du inte göra. - Men jag vill.
Vad kan vara bättre än att vara fri?
Efteråt tar vi oss en god och varm bit paj på hemvägen.
- Hem? - Ja, du ska bo hos mig.
Jag har städat och ställt in en extrasäng med ett draperi runt.
- Ska jag bo hos dig? Skämtar du? - Inga skämt, Harry.
Du behöver logi och jag erbjuder den. Dessutom står jag i skuld till dig.
Jag behöver ett ställe, men inte med en karl.
Kyrkan vakar inte längre över dig.
Kanske inte, men jag vill inte dra mer skam över min tro-
- Och jag delar inte hem med en karl. - Det är inget jävla kärleksnäste.
- Vi sover i olika rum. - Det spelar ingen roll.
- Vart ska du då ta vägen? - Ett hem för fallna kvinnor...
drivs av Little Sisters of Mercy på Bank Street.
Men vi kan ändå ta den där pajbiten.
Jag tar äpple och du persika, sen delar vi.
Överenskommet.
Det börjar bli sent. Jag går och lägger mig.
- Stannar du uppe? - En stund.
- God natt. - God natt, kära du.
Du får en måltid om dagen.
Du har en vecka på dig att hitta ett arbete och börja betala för dig.
Du ska även arbeta tjugo timmar i veckan här.
- Jag kan laga mat och var sköterska. - Du har toalettjänst.
- Vi ville inte ha hit dig. - Jag har förstått det.
Det var bara våra kristna hjärtan som gjorde att du fick komma hit.
- Jag är tacksam. - Jag struntar i vad du är.
Här är din säng. Du får nöja dig med den så länge.
Finns det lakan och kuddar?
- Förfärligt. Vilken sort var de? - Italienska.
- Mörkhåriga och mörkhyade? - Ja, och småväxta.
Troligen från södern.
En helt annan sort än de som kommer från Florens och Milano.
Kriminella hela bunten.
De ser sårbarhet i någon så god och redbar som Eleanor.
De kan inte hejda sig. Varför rasar inte folk?
Eugenik är en ny vetenskap. Det är upp till oss att larma och informera.
Men det räcker inte att få folk att inse problemet.
Man måste få dem att vilja gör något åt det.
Att stänga hamnarna vore en bra början.
Ja, men för det krävs politisk makt och modet att agera.
Och att inte svepas med av de blödigas medkänsla.
Vi vet att det krävs en mer permanent inställning. En medicinsk lösning-
- som hejdar tillväxten av det som redan kommit in genom våra dörrar.
Hur då, de förökar ju sig som djur?
Och hur hindrar man ett djur från att föröka sig?
Man kastrerar det.
- Sterilisering. - I stor skala.
Ursäkta, jag hörde att familjen Speight bor här.
- Inspektör Jacob Speight. - Han är död.
- Jag vet, men familjen? - De flyttade direkt efteråt.
De kanske åkte till hennes familj. Jag hann inte ens fråga.
Tack.
John?
John.
Ripped and synced by ---===DBRETAiL===---